{y:i}När pojken föddes... Som alla {y:i}spartaner blev han inspekterad.
{y:i}Hade han varit liten, ynklig, sjuk eller {y:i}missbildad så hade han blivit förkastad.
{y:i}Från att han kunde stå upp... {y:i}döptes han i stridens eld.
{y:i}Lärd att aldrig retirera, aldrig ge upp.
{y:i}Lärd att döden på {y:i}slagfältet i Spartas tjänst...
{y:i}...är den största ära man kan uppnå.
{y:i}Vid sju års ålder, är det {y:i}sed för spartaner...
{y:i}...att pojken tas från sin mamma {y:i}och kastas till en värld av våld.
{y:i}Påverkad av 300 år av {y:i}Spartas krigarsamhälle.
{y:i}För att dana de bästa {y:i}krigarna världen någonsin sett.
{y:i}Agoge som det kallades. {y:i}Tvingade pojken till att slåss.
{y:i}Svälter honom, tvingar honom att stjäla.
{y:i}Och om nödvändigt... Att döda.
{y:i}Med spö och piska blev pojken straffad.
{y:i}Lärd att inte visa smärta eller nåd.
{y:i}Konstant testas han. {y:i}Slängs ut i det vilda.
{y:i}Lämnad för att lära sig att {y:i}motstå naturens raseri.
{y:i}Det var hans initiationsrit, {y:i}hans tid i det vilda.
{y:i}För att han ska återgå till sitt folk, {y:i}som en spartan.
{y:i}Eller inte överhuvudtaget.
{y:i}Vargen börjar att cirkla runt pojken. {y:i}Klor av svart stål.
{y:i}Päls som den mörkaste natt.
{y:i}Ögon som lyser rött. {y:i}Käftar som från helvetet.
{y:i}Den jättelika vargen...vädrar.
{y:i}Smakar på doften av den {y:i}annalkande måltiden.
{y:i}Det är inte fruktan som griper honom, {y:i}bara ett rus av att känna något.
{y:i}Kall luft i lungorna.
{y:i}Vindhärjade furor {y:i}rör sig mot den annalkande natten.
{y:i}Hans hand är stadig. {y:i}Hans kondition...perfekt!
{y:i}Och så återuppstår pojken från de döda, {y:i}återvänder till sitt folk, till Sparta.
En kung. Vår kung! Leonidas!
Det är över 30 år sedan vargen och vinterkylan.
Nu har återigen ett odjur närmat sig.
Tålmodig och självsäker. Luktar han på den annalkande måltiden.
Det här odjuret är gjort av män och hästar, svärd och spjut!
En armé av slavar, större än man kan tänka. Redo att sluka lilla grekland.
Redo att utplåna världens enda hopp, av förnuft och rättvisa.
Ett odjur närmar sig...
Det var kung Leonidas som provocerade den.
{y:i}Är du redo, pojke? {y:i}om inte, förlorar du striden.
Min far lärde mig att rädsla är en konstant...
Att acceptera den, gör dig starkare.
Min drottning, persernas sändebud är här och väntar på Leonidas.
Spartanens riktiga styrka... är krigaren bredvid honom.
Att respektera och ära honom, betalas tillbaka.
- Först...slåss du med huvudet. - Sen slåss du med hjärtat.
- Vad är det? - Det persiska sändebudet väntar er.
- Glöm inte dagens lektion. - Respekt och ära.
Rådman Theron, du fann dig behövd för en gångs skull.
- Jag underhöll bara er gäst. - Det är jag säker på.
Före du talar. Tänk på att här i Sparta är alla, även en konungs sändebud-
-ansvarig för vad munnen säger.
Vad är ditt meddelande?
Jord och vatten.
Har du ridit hela vägen från Persien för jord och vatten?
Var inte skälmsk eller dum, perser. Du har inte råd med det i Sparta.
Varför talar kvinnan bland män?
Bara Spartas kvinnor föder riktiga män.
Låt oss gå. Kyla av våra tungor.
Om du värderar ditt liv mer än total förintelse, lyssna noga, Leonidas.
Xerxes erövrar och kontrollerar allt som han tittar på.
Hans armé är så stor att marken gungar när den marscherar, den tömmer floderna.
Allt gudakonungen-Xerxes begär, är:
En simpel gåva av jord och vatten. Ett bevis på Spartas underkastelse.
Till Xerxes vilja.
Underkastelse.
Det är ett problem.
Ryktet säger att atenarna redan har avvisat erbjudandet.
Och om filosoferna och pojkälskarna har det modet...
- Vi måste vara diplomatiska. - Och spartanerna...
- ...har sitt anseende att tänka på. - Välj dina nästa ord noggrant.
Det kan vara dina sista, som konung.
Jord och vatten.
- Galen. Du är galen. - Jord och vatten...
...du finner båda där nere.
Ingen, varken perser eller grek hotar ett sändebud.
Du förde huvuden och kronor av erövrade konungar till min stadstrapp.
Du förolämpade min drottning. Du hotade mitt folk med slaveri och död!
Jag har valt mina ord noggrant, perser. Du kanske borde ha gjort likadant.
Det här är hädelse. Det är vansinne.
Vansinne?
Det här är Sparta!
Välkommen, Leonidas.
Vi har väntat på dig.
{y:i}Ephorerna. De gamla gudarnas präster.
{y:i}Inavlade svin, {y:i}mer djur än människor.
{y:i}Varelser som till och med {y:i}Leonidas måste blidka och be.
{y:i}Ingen spartansk kung har dragit till {y:i}krig utan Ephorernas välsignelse.
{y:i}Perserna hävdar att deras {y:i}armé är över en miljon man stor.
Jag hoppas att de överdriver.
Det råder inget tvivel om att vi möter den största armé som någonsin funnits.
Före din plan blir hörd... vad erbjuder du?
Vi använder vår överlägsna stridsskicklighet-
-och greklands terräng för att besegra dem. Vi marscherar norrut, mot kusten.
- Där jag säkerställer... - Det är Augusti, Leonidas.
Fullmånen nalkas. Den uråldriga högtiden.
Sparta utkämpar inte några strider under Carneia.
Sparta kommer att brinna, männen kommer att dö och kvinnor och barn blir slavar.
Vi kommer att blockera det persiska anfallet vid kusten.
Vi bygger upp den Fokiska muren och leder in dem via helvetets portar.
I det smala bergspasset, kommer deras antal inte att vara värt något.
Våg efter våg av persiska attacker kommer att stoppas mot Spartas sköldar.
Xerxes förluster kommer att bli så stora och hans män så demoraliserade-
-att han blir tvungen att avbryta.
Vi måste rådfråga oraklet.
Lita på gudarna, Leonidas.
Jag föredrar att ni litar på mig.
Dina hädelser har redan kostat oss tillräckligt.
Förvärra det inte.
Vi ska rådfråga oraklet.
{y:i}Sjuka gamla mystiker.
{y:i}Kvarlevor från tiden {y:i}före Sparta reste sig ur mörkret.
{y:i}Kvarlevor i en meningslös tradition.
{y:i}Traditioner som inte {y:i}ens Leonidas kan trotsa.
{y:i}För han måste respektera Ephors ord. {y:i}Så lyder lagen.
{y:i}Och ingen spartan, undersåte eller {y:i}medborgare, man eller kvinna-
{y:i}-slav eller kung, {y:i}står över lagen.
{y:i}Ephorerna valde bara de vackraste {y:i}flickorna att leva med dem som orakel.
{y:i}Deras skönhet är deras förbannelse.
{y:i}För de gamla har människans behov...
{y:i}...och själar svarta som helvetet.
Be till vindarna...
Sparta kommer att falla...
Hela grekland kommer att falla...
Lita inte till människan...
Ära gudarna...
Ära Carneia.
{y:i}Konungens klättring ner var svårare.
{y:i}Pompösa inavlade svin... {y:i}Värdelösa sjuka...
{y:i}Ruttna... {y:i}Korrupta...
Nu är ni verkligen i guda- konungens gunst.
Visa och heliga män...
När Sparta brinner skall ni bada i guld.
Färska orakel skall levereras... dagligen-
-från varje hörn av imperiumet..
Ska dina läppar avsluta vad dina fingrar startat.
Stal oraklet dina begär med.
Det krävs mer än orden från en drogad för att stjäla mina begär till dig.
Varför är du så frånvarande, då?
För att det verkar som att jag är slav och fängslad till Ephorerna.
Oraklets ord kan sätta allt som jag älskar i brand.
Så det är därför min kung inte kan sova och tvingas från sängvärmen?
Det är bara en kvinnas ord som ska påverka min mans sinne...
...och det är mina.
Vad ska en kung göra då lagarna som han svurit på att upprätthålla...
-tvingar honom att göra, ingenting!
Det är inte en fråga om vad en spartan ska göra, inte en man eller kung...
Fråga dig istället, älskade:
Vad en fri man ska göra?
- Är det här alla män? - Som ni beordrade, 300.
Alla med söner som för deras namn vidare.
Vi är alla med er för Sparta, för frihet, till döden!
Han är er son. Han är för ung för att ha känt en kvinnas värme.
Jag har andra att ersätta honom med. Men Astinos är lika modig som de andra.
Han är inte yngre än vad vi var första gången du stod bredvid mig i strid.
Du är en bra vän. Men en bättre kapten, finns inte.
Min gode konung.
- Oraklet har talat. - Ephorerna har talat, ni får inte.
Sådan är lagen, ers nåd. Sparta ska inte dra ut i krig.
Inte skall vi heller. Jag har inte gett några sådana order.
Jag är bara här och sträcker på benen.
De här... 300 männen är bara min livvakt.
- Vår armé stannar i Sparta. - Vart ska ni gå?
Jag har inte tänkt på det än, men...
Nu när du frågar. Jag tror att jag går norrut.
Helvetesporten.
Marschera!
Vad skall vi göra?
- Vad kan vi göra? - Vad kan ni göra?
Sparta...kommer att behöva söner.
Spartan!
Ja, ers nåd?
Kom tillbaka med din sköld...
...eller på den.
Ja, ers nåd.
{y:i}Adjö, min älskade.
{y:i}Han sa det inte... {y:i}Det finns inte plats för vekhet.
{y:i}Inte i Sparta. {y:i}Ingen plats för svaghet.
{y:i}Bara de hårda och {y:i}starka får kalla sig spartaner.
{y:i}Bara de hårda, {y:i}bara de starka.
{y:i}Vi marscherade...
{y:i}...för vårt land, för våra familjer, {y:i}för vår frihet.
{y:i}Vi marscherade...
Daxos, vilken trevlig överraskning.
- Morgonen är full av överraskningar. - Vi har blivit lurade. De är bara 300.
Tystnad!
Vi hörde att Sparta var på krigsstigen. Vi tänkte förena våra styrkor.
Om det är blod ni söker... är ni välkomna.
Ni är bara ett fåtal mot Xerxes? Jag hade visst fel om Spartas engagemang.
Har du?
Du... Vad är ditt yrke?
Jag är krukmakare, sir.
Och du, Arcadian. Vad är ditt yrke?
Skulptör.
Smed.
Spartaner, vad är ert yrke!
Du ser, jag har fler soldater än vad du har med dig.
{y:i}Ingen sömn i natt. {y:i}Inte för kungen.
{y:i}Hela hans liv har varit en färd mot {y:i}det här glimrande ögonblicket av öde.
{y:i}Den här drabbningen av sköldar, {y:i}spjut, svärd, ben, kött och blod.
{y:i}Hans enda ånger, {y:i}är att han har så få att offra.
Vi är förföljda.
Den har följt oss från Sparta.
Min konung, titta!
Vad har hänt, här? Var är allt folk?
- Perser. - De var ungefär 20 stycken.
En spaningsgrupp.
De här fotavtrycken...
{y:i}Bakom oss!
Ett barn!
Det är tyst nu.
De... De kom med...
...dimma från mörkret.
Med klor och huggtänder tog de oss.
Alla...
...utom jag.
{y:i}Byborna...jag har hittat dem.
Har inte gudarna någon nåd?
- Vi är dömda. - Tysta ner dig.
Barnet pratar om Persiska spöken från uråldrig tid.
De är själajägare.
De kan inte dödas eller besegras.
Inte det mörkret. Inte de odödliga.
Odödliga? Vi ska utmana deras namn.
{y:i}Till helvetsporten marscherade vi. {y:i}Till den trånga passagen marscherade vi.
{y:i}Där Xerxes antal inte räknades.
{y:i}Spartaner, medborgare, soldater, {y:i}frigivna slavar. Alla modiga greker.
{y:i}Bröder, fäder, söner. {y:i}Vi marscherade.
{y:i}För ära, för plikten, {y:i}för saligheten marscherade vi.
Titta, perser!
{y:i}In i helvetets mun, marscherade vi.
Låt Zeus ta de moderlösa hundarna. Låt modergrekland omfamna dem.
Sant.
Det ser ut som att det blir regn.
{y:i}Zeus fyllde himlen med blixtar.
{y:i}Och piskade fartygen med orkanvindar.
{y:i}Himmelskt.
{y:i}Det var bara en bland oss som {y:i}behöll sitt spartanska lugn.
{y:i}Bara han. {y:i}Enbart vår konung.
Min drottning.
Min drottning, rådsplatsen är inte en passande plats för en gift kvinna.
Skvaller och etikett är mina minsta problem, nu.
- Är sådan här sekretess nödvändig? - Hur ska jag kunna lita på någon?
Till och med här har Theron öron, som fyller på tvivlets och rädslans bränsle.
Du talar som om hela Sparta konspirerar mot dig.
Jag önskar att det enbart vore mot mig.
Många i rådet skulle rösta för att ge allt vi har och följa Leonidas.
Men du måste visa dem gunst.
Och du kan arrangera så jag kan prata till rådet? De ska få veta.
- Veta vad, min drottning? - Att friheten inte alls är fri...
Att den följer med det högsta priset. Priset av blod.
Jag skall göra mitt bästa. Och väggarna skall fyllas med din röst.
- Jag står i skuld till er. - Nej, Leonidas är min konung och er.
Jag såg ju skeppen krossas mot klipporna, hur är det möjligt?
Vi såg bara en bråkdel av monstret som är Xerxes armé.
Hur ska vi kunna segra?
Varför skrattar du?
Arcadian, jag har stridit ändlöst med gånger...
Men jag har ännu inte mött en motpart som kunnat erbjuda mig en vacker död.
Jag kan bara hoppas...att det bland alla krigare där nere finns en...
...som har den uppgiften.
{y:i}Rör på er!
{y:i}Framåt, sa jag!
{y:i}Stanna!
{y:i}Vem för befälet här?
Jag är ombud för hela världens härskare.
Gudarnas gud, konungarnas konung.
Med den befogenheten, kräver jag att någon visar mig er ledare.
Tror ni att ett dussin män uppträdda på spett, skrämmer oss?
De här kullarna svärmar av våra spanare.
Och ni tror att er patetiska mur...
...gör någon nytta, förutom att falla som en hög med löv i ansiktet på...
Våra förfäder byggde muren, genom att använda stenar från greklands mark.
Och med lite hjälp av spartaner, så har era spanare blivit murbruk.
Ni skall få betala för ert barbareri!
Min arm!
Den är inte er längre. Gå nu och tala om för Xerxes att han slåss mot fria män-
-inte slavar. Gör det snabbt...
...innan vi bestämmer oss för att göra muren lite större.
Nej, inte slavar...
Era kvinnor kommer att bli slavar.
Era söner, era döttrar, era gamla kommer att bli slavar, men inte ni.
Vid middagstid i dag, kommer ni att vara döda män.
Och 1000 nationer i det persiska imperiumet kommer att komma efter er!
Våra pilar kommer att skymma solen.
Då strider vi i skuggan.
Muren är kraftig. Den kommer att tvinga dem in i helvetesporten.
Finns det någon bakväg över berget?
- Nej. - Det finns en sådan väg.
Bortom den västra åsen, det är en gammal getstig.
Perserna kan anfalla bakifrån via den.
Inte ett steg närmare. Monster!
Vise kung, jag ber ödmjukast om audiens.
- Jag spetsar dig där du står. - Jag har inte gett order om det.
Förlåt kaptenen, han är en bra soldat.
- Men lite dåligt manér. - det finns inget att förlåta, konung.
- Jag vet hur jag ser ut. - Du bär Spartas färg.
Jag är Ephialtes. Född i Sparta.
Min mors kärlek tvingade dem att fly, annars hade jag blivit förkastad.
Din sköld och rustning?
Min faders.
Jag ber dig, djärve konung...
...att tillåta mig att återupprätta min faders namn, genom att tjäna er i strid.
Min far har tränat mig att inte känna rädsla, att göra spjutet, skölden och-
-svärdet till en lika stor del av mig, som mitt bultande hjärta.
Jag kommer att ära min fars rustning, genom att tjäna er i strid, ädla kung.
- Bra stöt. - Jag kommer att döda många perser.
Höj din sköld.
Höj din sköld så högt som du kan.
Din far borde ha berättat hur vår falang fungerar.
Vi slåss som en ogenomträngbar enhet.
Det är källan till vår styrka.
Varje spartan skyddar den till vänster, från lår till nacke, med skölden.
En enda svag punkt... och falangen splittras.
Från lår till nacke, Ephialtes.
Jag är ledsen, min vän. Men alla är inte menade till att strida.
Om du vill hjälpa Sparta till seger, rensa slagfältet på döda.
Vårda skadade och ge dem vatten.
Men i själva striden... Där kan jag inte använda dig.
Moder, fader, ni hade fel!
Du har fel! Leonidas!
Du har fel!
Sänd Fokerna till getstigen. Be om att ingen skvallrar till perserna.
- Jordbävning. - Nej kapten, stridsformeringar.
Det är här, som vi håller dem!
Det är här, som vi strider!
- Det är här, som de dör! - På våra sköldar, män!
Kom ihåg den här dagen. För det är er dag, i evighet.
Spartaner! Lägg ner era vapen!
Perser! Kom och ta dem!
Vänta!
Ge dem, ingenting! Utan ta från dem! Allt!
Stilla!
Tryck!
Kan ni inte bättre!
Nu!
Inga fångar!
Ingen nåd!
De ser törstiga ut!
Låt oss ge dem något att dricka.
Till klippan!
En jävligt bra start!
Takformation!
Fegisar.
- Vad i helvete skrattar du åt? - Man måste säga att...
- Vad? - ...vi strider i skuggan.
Återhämtning.
I dag, dör ingen spartan!
Ta det lugnt, min son.
{y:i}Vi gjorde vad vi var tränade till, {y:i}uppfostrade till, vad vi var födda till.
{y:i}Inga fångar, ingen nåd.
{y:i}En bra början.
- Jag var rädd att ni inte skulle komma. - Jag är ledsen, men min son...
Gjorde vad barn gör bäst. Be inte om ursäkt.
Hans agoge börjar nästa år.
Det är alltid en svår tid för en moder.
Ja, det blir svårt. Men också nödvändigt.
Du ska prata inför rådet om två dagar.
- Min man har inte två dagar. - Se de två dagarna som en gåva...
Det är ingen hemlighet Theron vill ha, vad du kontrollerar.
Det är hans röst du måste tysta. Gör honom till din allierade.
Och segern är din.
Tack. Du är lika vis som vänlig.
Där är din moder.
Du borde vakta honom bättre om han ska bli kung. Det vore synd om något hände.
Eller med hans vackra mamma.